![The Sweet East The Sweet East](https://www.kulturbunkeren.dk/wp-content/uploads/2024/06/TheSweetEast-198x283.jpg)
En charmerende og surrealistisk rejse
I The Sweet East springer Safdie brødrenes fotograf, Sean Price Williams, ud som instruktør. Det er blevet til historien om high-school eleven Lillian (Talia Ryder), der på en ekskursion til Washington D. C. ender på en helt usædvanlig rejse. Til at starte med tilbringer hun tid sammen med en gruppe anarkister, men der går ikke længe før hun i en længere periode bor hos en akademisk nynazist, hvilket selvfølgelig leder til hovedrollen på en hipster filmproduktion. Det er bare nogle af de mange vignetter, der tilsammen udgør Lillians uventede dannelsesrejse.
Selvom de mange små historier ikke umiddelbart har meget med hinanden at gøre, hænger det alligevel sammen, ved at tegne et portræt af en nation, der er et miskmask af alt muligt, der sjældent har meget tilhørsforhold eller logisk sammenhængskraft. På samme måde kunne Lillian også have været en anstrengende rejsekammerat, hvis ikke hun var spillet af den talentfulde Talia Ryder, der formår at udstråle en ungdommelig autenticitet mellem alle de mange skuffet ansigtsudtryk.
Det er en film, der fungerer bedst i sin helhed, fordi den rebelske stemning er både charmerende og indbydende, også når situationerne ikke altid er det. Man kan også mærke, at det er en fotograf, der har ansvaret. Ikke bare på den sprøde, grynede og 16mm-lignende æstetik, men også i de lange indstillinger, der ofte er placeret væk fra situationerne, som var publikum en forsamling af voyeurs, der ser noget, vi egentlig ikke burde få lov til.
Charmen rækker dog ikke hele vejen, for den sorte humor er ikke altid lige så morsom, som den nok var tænkt, ligesom nogle af vignetterne er for langtrukne, også selvom det ikke er verdens længste film.
The Sweet East er et moderne, nærmest surrealistisk portræt af USA. En splittet nation og, også en blandet oplevelse, der er hæmmet af skønhedsfejl og til tider ubeslutsom historie fortælling. Alt dette opvejes dog af en besnærende autenticitet, og en række gode præstationer, der efterlader end med et ønske om at følge Lillian, når hun unægtelig begiver sig ud på en ny rejse en dag.